Copyright: Suttung Data / Hallvord Reiar Michaelsen Steen


Velkommen til et Wergeland-dikt!
Velkommen til et møte med ett av Henrik Wergelands vakre dikt!

De Tre

Et dikt av Henrik Arnold Wergeland

(1808-1845)

Diktet er gjengitt med Wergelands egen rettskrivning, men med ordforklaringer og små hint om hvordan diktet kan tolkes. Dette symbolet kan forklare vanskelige avsnitt: (?).

Dikttolkninger er skrevet med fet skrift. De er ikke "fasiten", syner bare en mulig tolkning.

Gå til -

De Tre

     - Muslimens bønn

     - Jødens bønn

     - Den kristnes bønn

Språket fra Wergelands tid til dag

Språkreformen i 1907

Språkreformen i 1917

Språkreformen i 1938

Bakgrunnen for "De tre"

- Er diktet aktuellt i dag?


Språkhistorie - fra Wergeland til i dag!
Språkhistorie

"De tre" ble første gang trykt i 1842, da skriftspråket i Norge var dansk. Fram til i dag har rettskrivning endret seg gradvis, gjennom statlige reformer.

Den som leser diktet, støter på mangt og mye som er forskjellig fra dagens stavemåte... For eksempel:

* Store forbokstaver i substantiv.

* "Aa" for å.

* Myke konsonanter (b,d,g)..

* Preteritum med -ede..

* Doble vokaler.

Riksmålet, eller bokmålet har gått gjennom tre viktige reformer: 1907, 1917 og 1938.

1907 skilte riksmål fra dansk rettskrivning.

1917-reformen skulle føre riksmål og landsmål nærmere hverandre, og nærmere talemålet..

1938-reformen gjorde mange av sideformene fra 1917 obligatoriske. Det lagde større protester enn noen av de andre reformene hadde klart.

Wergeland var ivrig tilhenger av fornorsking av språket, det hendte at han selv brukte ord som "gut" og "gjente" i stedet for "dreng" og "pige". Diktet "De tre" inneholder likevel få eller ingen eksempler på dette. Wergeland måtte jo unngå å støte fra seg folk som kunne støtte han i jødesaken, med å bruke former som ble sett på som "vulgære".


Språkreformen i 1907
1907 - bort fra dansk!

Språkreformen i 1907 skilte riksmål fra dansk. Viktige endringer:

B, d, g blir til p, t, k. Eksempel:

Daab   =>    dåp.

uden   =>    uten

Taage =>    tåke

-ede i preteritum av verb blir til -et og -dde. Eksempel:

Frygtede  =>   fryktet

boede       =>    bodde

-er i ubestemt form flertall av hannkjønns-substantiv. Eksempel:

Engle    =>   engler

Gange   =>   ganger

ingen ending i ubestemt form flertall av intetkjønns-substantiv. Eksempel:

Flere Morgengryer   =>    flere morgengry

Forslag til øving: kopier noen avsnitt av "De tre" til en tekstbehandler og skriv dem om til 1907-rettskrivning!


1917 - mot samnorsk??

I 1917 ble både riksmål og landsmål endret samtidig. Målet var å føre dem nærmere hverandre.

1917-reformen endret for det meste små detaljer, som "nation" til "nasjon", eller "mand" til "mann". Få endringer hørtes i uttalen. MEN: 1917 innførte sideformer. En kunne skrive "bein", "lauv" og "dyra" på riksmål. Det skapte både rabalder og protester.

Viktige endringer:

aa og infinitivsmerket at blir å. Eksempel:

ogsaa   =>    også

"...frygtet for at saare..."   =>    "...frygtet for å såre..."

-erne i ubestemt form i flertall blir -ene. Eksempel:

Hinduerne   =>   hinduene

Vingerne    =>    vingene

-æ- blir til -e- i flere ord. Eksempel:

din Næste    =>    din neste

Træ    =>    tre

dobbelkonsonant sist i ord markerer kort vokal, eller erstatter bruk av "d". Eksempel:

violblaat    =>    violblått

Flek       =>     flekk

endnu    =>     ennu

fulde    =>    fulle

I tillegg blir det altså innført valgfrie former, med diftonger og a-endelser. En kunne nå skrive "bein", "sola" eller "kasta". I "bygdeord" og "lavstatusord" ble -a faktisk påbudt: det skulle hete "kua" og "kjerringa".

Forslag til øving: kopier noen avsnitt av "De tre" til en tekstbehandler og skriv dem om til 1917-rettskrivning!


1938 - for obligatorisk for mange.

Det viktigste i 1938-reformen, var at mange valgfrie sideformer fra 1917 ble påbudt. "Ben", "solen" og "sne" måtte vike for "bein", "sola" og "snø". Det skapte protester, etter krigen også foreldreaksjoner og retting av skolebøker.

Andre viktige endringer:

ny stavemåte for noen personlige pronomen. Eksempel:

mig    =>    meg

sig    =>    seg

-d- ut av hjelpeverb i preteritum. Eksempel:

skulde   =>    skulle

kunde   =>    kunne

-øi- blir -øy-. Eksempel:

gyldensøilet   =>    gyldensøylet

I tillegg kommer altså mange påbudte diftonger, og a-endelse i bestemt form av hunnkjønnsord og bestemt form flertall av intetkjønnsord.

Flere danske ord blir endret uten å komme inn under disse reglene. Ord som "efter" "sprog" og "nu" er i dag "signalord" for riksmål. En tekst som inneholder slike ord, er garantert skrevet av en riksmålstilhenger.

Men protestene mot 1938-rettskrivning har ført fram: i 1981 gjorde Stortinget et vedtak som på mange områder opphevet 1938-reformen. Færre ord skal ha a-endelse, og færre må ha diftong. I praksis kan vi omtrent følge 1917-reformen!

Forslag til øving: kopier noen avsnitt av "De tre" til en tekstbehandler og skriv dem om til 1938-rettskrivning!


Bakgrunnen for "De tre"
Bakgrunnen for diktet "De tre"

"Jøder ere fremdeles udelukkede fra adgang til riket."

Slik var den såkalte "jødeparagrafen", siste ledd i Grunnlovens §2. Den ble vedtatt på Eidsvoll i 1814. Jøder var uønsket i Norge - til og med en jøde som kom til Bergen fordi skipet hans forliste, ble kastet ut av landet. Wergeland skrev dikt om det også.

Nicolai Wergeland, Henriks far, var blant dem som stemte for paragrafen. Senere, da sønnen kastet seg inn i kampen mot den, støttet faren han.

Og Henrik Wergeland var en av de mest aktive motstanderne av "jødeparagrafen". Han hev seg inn i kampen med alle midler - og skrev i anledning saken noen av sine vakreste dikt. I april 1842 kom "Jøden" ut, diktsamlingen "De tre" står i, i god tid før Stortinget i september samme år skulle stemme over et forslag fra Wergeland om å slippe jøder inn i Norge.

Jeg troer vår Grundlov bedst på Jord;

dog ei, at bedst er hvert et Ord.

Saaledes troer jeg for Exempel,

at Hver bør vælge frit sit Tempel.

Man friest være maa i Tro;

thi bør forandres § 2.

Dette lille verset er fra "Nordmannens Kathekismus", og viser hvordan Wergeland tok alle former i bruk i kampen for jødene, fra store, lyriske diktverk som "De tre" til denne korte og prosaiske stubben. Han lagde også løpesedler. Før avstemningen i 1842 sendte han Stortinget en sterk appell: "Hvad der er moralsk rigtigt bør skje." skriver han.

Men Wergeland skulle ikke få oppleve at jødeparagrafen ble opphevet. Den 9. september 1842 manglet det 11 stemmer på at endringsforslaget skulle gå gjennom. Da saken kom opp i Stortinget i 1851 fikk jødene adgang til landet - men da var Wergeland død.

Er diktet aktuellt?

I 1998 fyller diktet "De tre" 156 år.

Kan du tenke deg noen grunn til at folk bør lese dette diktet i dag, så mange år etter at det ble skrevet? Trenger samfunnet vårt i dag å minnes på at

"Enhver Religion har et mildt og kjærligt Hjerte"??

Wergeland kjempet mot fordommer mot andre religioner. Er diktet aktuellt i dag der noen blir mobbet for å være muslim, kristen eller jøde? Tror du det kan skape toleranse?

Dagens aviser og fjernsynskanaler er flinke til å fortelle oss om "farlige" muslimer.

Hva er det første du tenker på når du hører ordet "muslim"? Eller "jøde"? Er det terrorister og skumle diktatorer som Saddam Hussein?

Wergeland vil vise oss mennesket bak ord som "muslim", "kristen" eller "jøde". Kanskje slike dikt er viktige for å minne oss om at ikke alle muslimer er som Saddam Hussein?

Ja, kanskje media gjør Wergelands framheving av islams 'milde og kjærlige hjerte' mer aktuellt i dag enn i 1842, da det ble skrevet!!??


De tre, dikt av Henrik Wergeland
DE TRE

Hvilke skjønne Templer for Menneskekjærligheden ere ikke Orientalernes offentlige Herberger?  Tyrker og Bukharer have sine Karavanseraier, Perserne sine Khaner, Hinduerne sine tempel -lignende Hvilesteder, Beduinen og den vilde Kabyl sine ukrænkelige Marabuer, og Alle uden Forskjel er hjemme under Araberens Telt.  Var han rigere, og boede han ikke spredt over Ørkenen, skulde han ogsaa bygge Karavanserai og Khaner for den Fremmede; thi disse ere ikke andet end en forherligende Forvandling af det Fædrenetelt. (?) Det er den samme Teltets Gjæstfrihed, som har aabnet disse store Qvaderhaller, hvorunder den reisende Tyrk sætter sin Ganger, og gjør sig det mageligt, Armenieren trækker sin Kameel ind, Jøden og Nazaræeren finder Plads for sin Bylt og sig selv i de altid aabne Gjæsteceller.

Enhver Religion har et mildt og kjærligt Hjerte.

Disse velgjørende Indretninger skyldes den, vi Kristne tro besidder det haardeste. (?)

De ere religiøse i sin Oprindelse, hvad enten de saa ere opførte paa offentlig eller privat Bekostning. Det Sidste er ofte Tilfælde.  Den fromme Mahomedan eller Hindu testamenterer og legerer til disse Herberger ligesom den Kristne til Kirker, Klostre og Hospitaler.  Det er den hele Menneskeslægt han vil i sit Hjerte vel, naar han enten stifter et saadant Herberge med Porte til alle Vindens Hjørner, eller han anlægger en Cisterne i Ørkenen, eller leder den friske Kilde til Dyrenes Hvilested.  Han tænker ogsaa paa dem den gamle, skjæggede, barske Filantrop, hvem Allah, Brahma og de Kristnes Gud velsigne!

Der er bag det døde Hav en Ørken etsteds i det brændende Syrien, som denne de Vantroendes Barmhjertighed har glemt - ikke fordi den ikke har opdaget den, men fordi Allah har netop ved Enden af Dagsreisen givet den et naturligt Karavanserai i en uhyre Platan med Rum, Ly og friskt Vand for en heel Karavan, om det skulde være. (?)

En Aften forsamlede Tilfældet derunder en Mahomedan, en Kristen og en Jøde.

Neppe havde Mahomedanen, en Mollah (Præst) vandet sin Hest, før en sort Flek i Horizonten forkyndte ham en Fremmeds Ankomst. Det var den Kristne, en Munk af det hellige Bjergs Brødre. Et Muulæsel bar ham fra Haleb til Jerusalem.  "Salem aleikum!" sagde Mollahen til Nazaræeren, som venligen gjengjeldte ham hans Hilsen i Guds Navn. Allerede tindrede de første Stjerner, og Shakalernes Hylen hørtes, da Jøden, en Rabbin fra Damaskus, umærkeligt - thi han kom tilfods - traadte ind paa det lille Grønsvær, Kilden havde fremlokket under Platanen.  I Salomons Tid havde den ogsaa opelsket denne, og som en god Fostersøn havde denne nu i Aarhundreder til Vederlag ernæret sin Fostermoder med sin Skygge. (?)

Ligesom Mødre, der gaae i Barndommen, sang den moderlige Kilde endnu stedse sin Ammevise.  Ved dens Murmlen slumrede de tre Reisende, efter venlig Samtale, endelig ind paa hver sin Side i hver sin Rodfordybning af det uhyre Træ, og ved dens Murmlen vaagnede de ved det første Morgengry.

Ørkenen laa under sin Taage inden sin Horizont som et uhyre violblaat Hav omcirklet af Bjerge fulde af Damaskus's prægtigste Roser.  Paa eet Sted i Øst var det som om Engle syslede bag et Rosenbjerg, og stak gyldne Landser i veiret som til et Telt. (?)

Solen var i sin Opgang, saae de tre Reisende.  Det rørte sig i deres Hjerter, deres Læber zittrede.  Enhver af dem vilde hilse Gud paa sin Maade; men ak! Enhver af dem frygtede for at saare de to Andre.

De havde vundet gjensidig Agtelse for hverandre under Aftenens Samtale; men nu - hvorledes skulde den gode Mollah kunne lydeligen paakalde Allah uden at forstyrre Nazaræerens og den jødiske Troeslærers Andagt, og omvendt.  Og dog var Trangen til at udgyde sit Hjertes Følelse i det henrykkende Øjeblik og til at takke den Højeste for hans Varetægt i det paradisiske Ly, de havde nydt, saa stor hos Enhver af dem, at deres Læber zittrede. Ingen brød dog Tausheden endnu.  Stille og nølende spændte Mahomedanen paa sin Hests Sadel uden at blive færdig; Munken gik det ikke hurtigere fra Haanden med sit Muulæsel; Rabbinen snørede og snørede paa sin Bylt.  Det var Mennesker af Ømfølelse for hverandre, af Agtelse for hverandres Tro.  Allerede glimrede tusinde Straalelandser fra Spidsen af Rosenbjerget.  I næste Sekund vilde den Højestes herligste Billede vise sig, og den Frommes Læbe skulde være taus?  Den zittrede hos alle Tre; men ingen Bøn, ingen Lovsang tonede derfra.

Da paa engang begynder fra Platanens Krone, fra samme Green, en Bogfinke, en Drossel og en blodhalet Vipstjert sin Morgensang. Bogfinkens klare Triller sammen hvirvledes med de andre Tvendes til et herligt jublende Chor.

"Hvi dvæle vi, Brødre?" sagde de alle Tre. "Ja, med hvad der ligger Os paa Læben?" sagde Mollahen, bøjende sig tre Gange mod Jorden.  "Med Jehovahs, den Højestes, Priis?" sagde Rabbinen, foldende sine Hænder over Brystet. "Ja," sagde den kristne Præst, korsende sig -  "er dette ikke et Tegn fra Himmelen, at ogsaa vor Lovsang vil være den Højeste behagelig, om Udtrykket er forskjelligt?"  Og pludselig, medeet, som fra Fuglene ovenover dem, udbrød de alle Tre, med et kjærligt Øjekast til hverandre, hver paa sin Viis, i en Lovsang til deres og alle Tings Skaber.

Mollahen sang:

"Allah! Allah! stor og god!

Evig være Allah priset!

Se, hans Ord i Lysets Flod

strømmer ud fra Paradiset!

Se, Prophetens store Bud:

"Allah dyrk og elsk din Næste!"

saaes over Himlen ud

i de milde Straalers Brud,

som til mindste Straa sig fæste.

Palmen i det Fjerne brænder

som et Kaabas Kuppelhvælv;

Græsset selv

sig i Bøn mod Østen vender;

Figenbladets rene Hænder,

badede i Duggens Daab,

løfte sig, som om de ville

blande sine Bønner stille

mellem Livets Fryderaab:

Allah! Allah! evig være

Priis og Ære!

Evig lovet

Han, som efter Ormen leder

under Bregnens kolde Løv

med sin Godheds milde Varme

for at mætte dens Behov!

Han, som breder

over Jordens Herres Hoved

og sekundbelivte Støv

Kjærlighedens Straalearme

Allah! Allah! Priis og Lov!"

Rabbinen sang:

"Priset være Jehovah!

Naade er hans Strengheds Domme.

Se, hvor Skyens Bjerge bæve!

Serafim i Østen svæve..

Se, hvor Vingerne de hæve!

Nærmere de stedse komme

til den Fromme

under højt Halelujah.

Edens Port er vidt oplukket.

Cherubim,

palmekronte Zadikim

vente der, at fange Sukket,

som fra Israel de høre

Klagerne de herliggjøre

til et Chor af Jubelpsalmer,

som de føre

i Triumf til Naadens Øre;

vise for den Kummerbøjde

Sejrens Palmer

over Hvilens Thronehøjde.

Halelu! Se hist i Øst

Naadens Rosenkrands er løst!

Ud Cheruberne dens Knoppe

sprænge over Bjergets Toppe.

Hisset sig et Zion reiser

straalekrandset i det Blaa.

Salomonske Tempel kneiser

gyldensøilet ovenpaa.

Se hvor Purpurfløjler gløde

i dets Indre!

Gyldenrøde

Arme syv paa Altarstagen,

som et Stjernebilled, tindre

frem i Mulmet af Skarlagen,

naar det kløver sine Vover.

Ovenover

Himlen fuld

hist af Davidsharper hænger.

Toner fra det slagne Guld

ud af Morgenskyen trænger.

Og til begge Sider flammer

langsad Horizontens Bryn

Teltene for Israels Stammer

bag en Front af Straalers Lyn.

Der har saligt Juda spredt

hen sig med den Stærkes Ret,

Rubens Teltes Perlerad,

Levis Taarne, Asser, Gad,

Sebulon i Palmeskygge,

Isaschar og Efraim,

Simeon og Benjamin,

frelste Neftali og Dan

og Manasse - de bebygge

Morgenrødens Kanaan.

Halelu! Priset være Jehovah!

Der er Morgen i hans Domme.

Deres Nat er engang omme.

Til den Fromme

engang vil Messias komme

straalende derovenfra."

Og den Kristne, Nazaræeren, sang:

"Lov og Priis Algodheds Gud!

Se, hvor Morgnens Glimt begynde

Herrens Ære at forkynde

og hans Navn at brede ud!

Se, hvor Græssets tætte Klynger

bøje sig for Ham, der tynger

ogsaa dette, i dets Dignen

under Duggen, med Velsignen!

Thi dens Vievand, det rene,

udsprængt over Græs og Grene,

vier Eng og Lunde ind

til et helligt Tempelklæde,

til et Altar Bjergets Tind,

hvor de Salige tilbede.

Hver en solbeskinnet Stengel,

Engens Slette bølger af,

er en Troens Støttestav;

hvert et Blad en vinget Engel,

hver en Qvist et Kors af Guld,

hvoraf Luften glimrer fuld.

Hver en Blomme solforgyldt

er en Kalk af Naaden fyldt.

Himmelsk Kjærlighed har ømt

ud deri sit Hjerte tømt,

rakt saa Kalken, kront og fyldig,

hver Uskyldig,

som har Øje

for den høje

Himmelfart, som sig fornyer

dagligen fra Morgnens Skyer, -

for Forjettelsen, som skreven

over dugghvid Eng er bleven

om miskundsom Kjærlighed,

lysende i milde Straaler,

strømmende i fulde Skaaler

over hele Jorden ned,

om et Eden,

aabnet af Barmhjertigheden,

ringet ind af evigunge,

rosenfriske Morgengryer,

i hvis Skyer

Helgener i Engles Favn

første Gang med frigjort Tunge

jubelsjunge

den Unævneliges Navn."

Saa tonte det paa engang fra de Troendes Bryst. De rystede hverandres Haand, og droge nu glade hver ad sin Kant gjennem Ørkenen:  Mollahen drog ad Bagdad til, Munken til Jerusalem, Rabbinen til Damaskus.  Men da de vare komne et Stykke ud i Ørkenen, var det somom samme Tanke standsede dem, og bragte dem til at kaste et Blik tilbage paa den gjæstmilde Platan, der nu laae i Fjernet ligesom en Sankt-Helenaklippe i Luft-havet. Den Tanke gjennemfoer dem alle Tre: hvad, om Fuglene som lærte Os at tilbede i Sandhed, vare tre Engle, neddalede fra Himlen, fordi de ynkedes over vor Skrøbelighed?


Ere:  flertallsform for er.


Det vil si: den (religionen) kristne tror har det hardeste hjertet, islam, er egentlig gjestfri og åpen. Wergeland skriver om de mange overnattingssteder for fremmede i muslimske land  at mange av dem er bygd for å ære Allah. De er bygd både for religionens og gjestfrihetens skyld. Så viktig synes Wergeland denne gjestfriheten er, at han begynner hele diktet med å kalle overnattingssteder for menneskekjærlighetens tempel!:

" Hvilke skjønne Templer for Menneskekjærligheden ere ikke Orientalernes offentlige Herberger?"


Ad: til, mot, i retning av.


 Agtelse: (aktelse): respekt, ærbødighet, ærefrykt for.


Algodhed: endeløs godhet, mildhet.


Allah: muslimenes navn på Gud.


Altar (alter): der en tilber eller ofrer til Gud i kristen religion. I kristne kirker er alteret fremst, ofte et lite bord med Bibel og lysestaker.


Altarstage (alterstake): Jødenes tradisjonelle, sjuarmede lysestake.


Ammevise: sang for små unger. Kilden synger fremdeles for platanen slik den sang da treet var lite.


Andagt: bønn, høytidsstemning, ro og ettertanke.


Asser: Jødene regner sin slekt tilbake til Jakobs tolv sønner. Asser er sønn av Jakob og Silpa, og stamfar til en av Israels tolv stammer.


Barmhjertighed:  godhet,  medlidenhet, å kunne ta seg av andre.


Barmhjertighed:  godhet,  medlidenhet, å kunne ta seg av andre. Eden - paradiset - er ifølge kristendommen 'åpnet av barmhjertigheten', d.v.s. åpnet av Jesus.


Behagelig: til behag, til glede.


Behov: å trenge noe, mette dens behov: gi ormen det den har bruk for.


Bekostning: utgifter.  Privat bekostning vil si at et enkeltmenneske har betalt utgiftene for å få reist et overnattingssted.


Benjamin: Jødene regner sin slekt tilbake til Jakobs tolv sønner. Benjamin er sønn av Jakob og Rakel, og stamfar til en av Israels tolv stammer.


Bjerge: berg, fjell.


Blive: eldre form av verbet å bli.


Blodhalet vipstjert: : rødstjert, en fugleart i slekt med linerla.


Blomme: blomst.


Bogfinke (bokfink): fugleart.


Brahma: Hinduenes Gud for skapelse. Det er nok ikke tilfeldig at Wergeland lar nettopp skaperguden velsigne den som bygger - skaper - noe.


Breder: brer, dekker over.


Brede ud: spre, her: spre kjennskap til, forkynne.


Bregne: plante. Noen bregner kalles også ormegras, kanskje fordi folk har trodd at ormer likte seg under det. Det ser ut som Wergeland her lar mullahen spille på NORSK folketro!! Kan dette være et virkemiddel som gjør han mindre fremmed og "farlig" for norske lesere?


Brud: brudd. Wergeland tenker antagelig på stråler som brytes og sprer seg. Slik som solstrålene sprer seg i atmosfæren, ønsker mullahen at budskapet fra Allah skal spre seg over jorda.


Bryn: kant, rand. Oftest brukt i sammensatte ord, f.eks. "skogbryn".


Bukharer: folkeslag fra sentralasia, øst for det Kaspiske hav. Bukhara er en by på silkeveien, noe som forklarer at Wergeland nevner dette folket i forbindelse med karavanseraier.


Bylt: veske, skreppe.


Bæve: skjelve, gyse.


Cherub: Vaktengel ved paradisets port.


Chor: kor.


Cisterne: brønn, vannbeholder i ørken.


  Dette er skrivemåten før 1907, da den "myke" konsonanten "d" ble byttet ut med "t".


Dagligen: hver dag.


Damaskus: hovedstaden i Syria.


Dan:  Jødene regner sin slekt tilbake til Jakobs tolv sønner. Dan er sønn av Jakob og Bila, og stamfar til en av Israels tolv stammer.


Davidsharper: i følge Bibelen var kong David en stor harpespiller.  Rabbineren sammenlikner solstrålene med toner fra Davids harpe. Se også forklaringen til slagne.


Dem viser her til "dyrene".


Den Højestes herligste Billede: sola, som snart står opp.


Den Unævneliges Navn: Guds navn. Både i kristen og jødisk tradisjon har det vært regler om ikke å bruke Guds virkelige navn. Derfor blir han omtalt som "Den unevnelige".


Derovenfra: overfra.


Det døde Hav: Dødehavet, hav i Israel.


Det hellige Bjergs Brødre: munkeordenen munken tilhører. ???


Digne: svulme, vokse.


din Næste: hvert menneske du møter og må forholde deg til.


Domme: flertallsform av dom.  Legg merke til at Wergeland ser en dom som uttrykk for en nåde!  "Nåde er hans strenghets domme" sier jøden, like etter: "det er morgen i hans domme".


Droge: dro, reiste.


Drossel: fugleart, i dag kalles den trost.


Duggen: fuktigheten som legger seg på bakken før sola står opp.


Dugghvid :kvit av dogg.


Dvæle: vente


Eden: edens hage, paradiset menneskene i følge Bibelen ble jagd ut av fordi de åt epler fra et tre de ikke fikk lov til å røre.


ee: "lang vokal". Takket være Knud Knudsen sitt arbeid med språkutvikling ble slike doble vokaler fjernet allerede på 1860-tallet.


 ii:  "lang vokal". Takket være Knud Knudsen sitt arbeid med språkutvikling ble slike doble vokaler fjernet allerede på 1860-tallet.


Efraim er sønn av Josef, og regnes som en av jødenes stamfedre.


Eng: grasslette.


ernæret: matet, her vil det si at platanen har sørget for at kilden ikke tørker ut.


Evig: alltid, i all evighet.


Evigunge : alltid unge, blir aldri eldre.


  Favn: her: omfavnelse.


  Figenblad: blad fra fiken-treet. Se hvordan Wergeland bruker en liten detalj for å uttrykke at naturen tilber Gud: fikentreet som løfter bladene for å be.


  Filantrop:  et godt menneske, et menneske som gjør mye for andre.


  Forherlige: å gjøre noe vakrere, herligere. Wergeland sier at Karavanserai og Khaner bare er bygningsmessige forbedringer av araberteltet - gjestfriheten er den samme.


  Forjettelse: løfte. Wergeland sier at Gud hver morgen skriver løftet om å tilgi og elske mennesket over verden med dogg. Sammenlign med Bibelens syndflod-legende, der Gud også bruker vanndråper for å uttrykke et løfte, nemlig regnbuen.


 Forkynde: preke, fortelle om.


  Fostermoder: adoptivmor, mor som fostrer opp (tar seg av) en unge. Kilden har tatt seg av platanen og gitt den vann, derfor blir den kalt dens fostermor.


  Fostersøn: gutt som har blitt adoptert (fostret opp) av fostermor.


Neftali: Jødene regner sin slekt tilbake til Jakobs tolv sønner. Naftali er sønn av Jakob og Bila, og stamfar til en av Israels tolv stammer.

Grunnen til at Wergeland kaller han "frelste Neftali" er nok at Jesus senere forkynte i det området Naftalis stamme levde i.


  Frigjort tunge: betyr kanskje at de for første gang får lov til å si Guds virkelige navn - se den unevnelige.


From:  troende.


Front:  forside, fasade. Brukes ofte om fremste del av en hær, eller et sted to hærer møtes. En "Front av Straalers Lyn" kan bety at Israels stammer lever i trygghet bak et sterkt forsvar. Men hvis en ser nøyere på teksten, skal dette "forsvaret" bestå av (lys)stråler. Lys symboliserer ofte kunnskaper og åndelig kraft, så en kan tolke det slik at rabbineren (og Wergeland!) mener at dette skal forsvare jødenes stat...


Fryderaab: rop av glede. Det er hele livet som roper av fryd i soloppgangen. Men grunnen til at fikentreet bare har 'stille bønner' i all denne gleden, vites ikke.


  Frygte: være redd for.


Rettskrivning før 1907: i stedet for " kr." brukte en den "myke" konsonanten "g".


  Gaae i Barndommen:  bli så gammel at en blir som et barn igjen, det vil si at en glemmer ting og ikke kan greie seg selv lenger.


Gad: Jødene regner sin slekt tilbake til Jakobs tolv sønner. Gad er sønn av Jakob og Silpa, og stamfar til en av Israels tolv stammer.


  Ganger: eldre ord for hest.


  Givet: eldre perfektum partisipp-form av å gi. I dag sier vi gitt.


 Gjæstmilde: vennlige, gjestfrie, tar godt imot folk.


 Gjensidig: fra begge sider. "Gjensidig Agtelse" vil si at alle tre har fått respekt for hverandre.


 Glimre:  lyse, stråle, skinne.


 Grønsvær: grønne planter, gras.


Gyldenrøde:  gyldne og røde. Muligens en ny assosiasjon til folketradisjonen. I folkeviser og -eventyr brukes ofte rødt og gull sammen. Her er det altså rabbineren som spiller på norsk folketro - se også kommentaren til bregne.


 Gyldensøilet: Med gyldne søyler, stolper.


  Gyldne:  gullfarget, som gull.


  Haleb: by i Syria, heter også Aleppo.


Haleluja, hallelu: utrop. ???


  Ha øje for:  legge merke til, se. Her ser det ut som Wergeland mener at en betingelse for å få nåden er å legge merke til  doggen! For det er bare den som "har øje for"  "den høje Himmelfart som seg fornyer" osv. som får kalken med himmelnåden!! Det er ikke selve nedbøren, dråpene, som er viktig her, det sentrale er det løftet doggen skriver over enga - se forjettelse. Det er løftet en må legge merke til.


  Helgener: hellige menn og kvinner.  De er blitt utropt til helgener etter sin død, ofte fordi de var gode mennesker, gjorde mirakeler eller ble drept for sin tro.


Herberge: overnattingssted. ???


Herliggjøre: å gjøre noe vakkert, herlig. Rabbineren ser for seg engler som gjør jødenes klager vakrere og løfter dem til Gud.


Himmelfart: oppstigning til himmelen. "Den høje Himmelfart" er at vannet fordamper, for så å drysse over jorda som dogg eller regn. Regn symboliserer fruktbarhet og Guds velsignelse. Ordet "himmelfart" gir assosiasjoner til Jesu oppstandelse i kristendommen. Wergeland sammenlikner doggen med Jesus, den gjentar - fornyer - løftet om frelse, mens den stiger opp til himmelen for å spre velsignelse over jorda.


  Hisset:  på den andre siden, ofte betyr det "i himmelen". Rabbineren ser altså Zion - Jerusalem - i himmelen.


  Hist: der borte.


Horizont:  synsrand. Hvis du for eksempel er på havet, ser du en sirkel rundt deg der hav og himmel møtes. Det er horisonten, for lenger kan du ikke se.


Hospitaler: sykehus.


  Hoved:  hode.


  hurtigere fra Haanden: raskere. Fordi ingen av dem har lyst til å bryte opp uten å be, bruker de så lang tid på å gjøre seg klare. Hver av dem håper kanskje på at de to andre skal dra først?


Hvi: hvorfor.


  Hvilens Thronehøjde: stedet der jødene endelig skal få hvile ut etter diasporaen. Wergeland tenker på de omflakkende jødenes sterke drøm om egen stat - eller et sted å slå seg til ro, hvile.


Diaspora: jødenes landflyktighet. På Wergelands tid levde jødene spredt over hele verden, og staten Israel var ikke opprettet enda. Jødene kalte det å være i "diaspora". De strevde med å opprettholde sin kultur, og ble forfulgt i mange land, blandt annet fikk de ikke lov til å være i Norge. Se bakgrunnen for "De tre".


  Hylen: uling, skrik.


  I fjernet: i det fjerne, langt borte.


Indretninger: ting, saker, her viser "indretninger" til overnattingssteder og brønner i ørkenen.


Isaschar: Jødene regner sin slekt tilbake til Jakobs tolv sønner. Isaschar er sønn av Jakob og Lea, og stamfar til en av Israels tolv stammer.


  Israel: da Wergeland levde var ikke staten Israel opprettet, så "Israel" betyr rett og slett alle jøder. Se også diaspora.


Israels Stammer: Jødene regner sin slekt tilbake til Jakobs tolv sønner. I følge Bibelen var Jakob sønnesønn av Abreham, og hadde sønnene Juda, Ruben, Levi,  Asser, Gad,  Sebulon, Isaschar,  Simeon, Benjamin, Naftali, Dan og Josef.


  I veiret: opp, rekke i været. Wergeland skildrer her soloppgangen ved å sammenligne den med engler som setter opp telt!!


  Jehovah: jødenes navn på Gud.


  Jordens Herre: mennesket.


  Jubelsjunge: synge med jubel, med glede.


Juda: Jødene regner sin slekt tilbake til Jakobs tolv sønner. Juda er sønn av Jakob og Lea, og stamfar til en av Israels tolv stammer.


  Kaabas Kuppelhvælv: Ka'baen i Mekka er en helligdom for Islam. Kuppelhvelvet Wergeland snakker om, må være selve helligdommen, selv om den ved første blikk ikke minner så mye om en palme...


  Kabyl: person fra en av berberstammene i Algeries fjell.


  Kalk: krus eller beger for altervin i kristne gudstjenester. Wergeland sammenlikner hver blomst med en kalk fylt av nåde, som tilbys mennesket. Kan vise til kristendommens "Nadverd", ritualet der altervinen symboliserer Jesu blod. Dersom linjene "Himmelsk Kjærlighed har ømt/ud deri sit Hjerte tømt" viser til doggen, er dette første gang i diktet dogg sammenliknes med Jesus, se forklaringen til himmelfart.


  Karavane: følge av reisende og handelsmenn, som i ørkner og andre farlige strøk trengte den tryggheten det gav å reise sammen. Før havene ble utforsket, måtte f.eks. krydde og silke fra India og Kina fraktes med karavaner til Europa.


Karavanserai: herberge for karavaner


Khaner: arabiske vertshus.


  Kilde:  oppkomme av vann, sted der vann kommer opp av jorda.


  Klagerne:  eldre flertallsform av klage. I 1917-reformen ble det endret til "klagene".


  Kloster: hus for munker og nonner som ønsker å føre et fredelig liv og tjene Gud.


  Naar det kløver sine Vover: vover betyr "bølger". Hva "det" viser til er ikke helt klart. Det kan være stjernebildet, som seiler gjennom mørket, men er sannsynligvis tempelet, som kløver - deler - skyene som om de var bølger.


  Klynge:  gruppe, flokk.


  Kneise:  stå stolt, trone, ruve.


  Knoppe:  eldre flertallsform for knopp. Her dreier det seg om knopper fra "naadens rosenkrans", et av Wergelands mange bilder fra plantelivet. Det er en VIKTIG forskjell at jøden ser nådens knopper, men den kristne skildrer blomster. Jødene er lovt en frelser som SKAL komme - en nåde "i knopp" - den kristne har fått sin frelser - frelsesideen som lå "i knopp" i jødedommen "springer ut" i kristendommen!


  Korsende seg:  han tegner et kors på seg med hånda. Å korse seg er gjerne et uttrykk for at en har opplevd noe skremmende eller hellig.


  Krone:  øverste del av treet.


  Kront:  med krone, her betyr det at kalken er så full at den har topp på.


Kummerbøjde: bøyd av sorg.


Læbe: leppe.


Landser: lanser, en slags lange, spisse sverd.


  Langsad:  bortover, langsmed.


Dette er eksempel på ei endring fra 1938. Språkreformen i 1938 endret for eksempel "vilde" til "ville" og "skulde" til "skulle".


  Legere:  gi til.


Levi: Jødene regner sin slekt tilbake til Jakobs tolv sønner. Levi er sønn av Jakob og Lea, og stamfar til en av Israels tolv stammer.


Løv: blad.


Lovsang: hymne, sang til Guds ære.


  Lund: treklynge, ei gruppe tre, for få til å kalles en skog.


  Ly:  skjul for vind og vær.


  Lydeligen: høyt, høylytt.


  Lysets flod: solskinnet. "Flod" betyr egentlig elv, så her sammenligner mullahen sollyset med ei elv.


Mahomedan: muhammedaner, muslim. Ingen vet hvor Wergeland har sin spesielle stavemåte av dette ordet fra.


Manasse er sønn av Josef, og regnes som en av jødenes stamfedre.


  Marabu: fra arabisk "murabit", betyr helligdom ved en muslimsk munk eller eneboers grav.


  Mætte:  mette, gjøre mett.


  Medeet:  plutselig, raskt, med ett.


Menneskeslægt: menneskeheten, alle mennesker.


Messias: frelseren jødene venter på.


  Miskundsom: god, medlidende, nådig.


Mollah: en skriftlærd, lærer eller "prest" i Islam. I dag skrives det oftest "Mullah".


Morgengry: tiden rundt soloppgang.


  Morgenrødens Kanaan: Kanaan (uttales 'ka-na-an) som rabbineren ser i soloppgangen, er landet jødene loves i Bibelen. I sky-landet bor alt alle Israels stammer. Staten Israel ble opprettet i det området Gud i følge Bibelen lovet jødene, så mange israelere vil si at den drømmen rabbineren gir uttrykk for her, har gått i oppfyllelse. Se også diaspora.


Mulmet: mørket.


Munk: person som prøver å tjene Gud. De forskjellige munkeordnene eller gruppene hadde forskjellige regler for hva munkene skulle gjøre, men ofte drev de klostre, skoler, eller hospitaler - datidens sykehus.


Murmlen: lydmalende ord som skal beskrive lyden fra kilden.


  Muulæsel:  krysning mellom hest og esel.


  Naade: tilgivelse, miskunn, medlidenhet.


Nazaræer: kristen, eg. fra Nasaret.


  Nd:   eksempel på forenkling i 1917-reformen: "nd" ble "nn".


  Neddalede: som dalte ned.


  Nølende:  usikker, tvilende.


  Nydt:  preteritum av nyte, betyr å glede seg over.


  Omcirklet: omringet av


  Omme:  over, slutt.


  Opført:  bygd, reist.


Orientaler: person fra orienten, fra østen.


Ormen: slangen, kan også bety marken.


  Ovenpaa:  over.


  paa engang: samtidig.


  Paakalde:  rope på, her: be til.


  Palmekronte Zadikim: zadikim er hebraisk og betyr "rettferdige". "Palmekronte" vil si at de bærer palmebladskroner.


  Palme:  treslekt som kan vokse i ørkenklima.


Palmeskygge: skyggen fra palmen.


Perlerad: her sammenlikner han teltene til Ruben med en rad av perler. Hvorfor er ikke klart.


Glimt: blink, øyeblikk, stund.


  Platan, platanlønn: treslag i slekt med vanlige, norske lønnetre. Platanen kommer fra Mellom-Europa, men vokser ikke i den syriske ørken. Hvorfor vil dikteren da bruke et lønnetre?  Er det bare en tabbe?  Diktet "Lønnen og Granen" kan gi oss en nøkkel. Der er lønnetreet symbol på gjestfrihet, på grunn av alle insektene i det om våren. Når Wergeland finner på slike galskaper som å sette platanlønner i den syriske ørken, er det sannsynligvis fordi han vil at de tre religionene skal møtes under nettopp det treet som symboliserer gjestfrihet.  ???


   Edens Port:  rabbineren sammenlikner soloppgangen med porten til paradiset.


  Porte:  dører, innganger.


  Prægtig: flotte, vakre, praktfulle.


  Priis: ros, lovsang.


  Prise:  lovsynge, rose, hylle.


  Prophet: profeten er i både jødedom, kristendom og islam Guds sendebud. Ofte kommer profeten for å varsle og advare hvis folket vender seg bort fra Gud, men han kan også spå om det som skal komme. Mullahen snakker naturligvis om profeten Muhammed, islams grunnlegger.


  Psalmer: gammel skrivemåte for salmer.  En salme er en religiøs sang.


Purpurfløjler: purpurfargede fløyelstepper.


Qvaderhaller: steinhus, av "quader": tilhogd stein.


Qvist: kvist.


Rabbin: (rabbiner) jødisk prest, lærer eller skriftlærd.


Rodfordybning: grop mellom to røtter på den kjempestore Platanen.


Rosenbjerg: skyene i soloppgangen ser ut som et fjell av roser.


  Rosenfriske: friske som roser, velluktende.


Ruben: Jødene regner sin slekt tilbake til Jakobs tolv sønner. Ruben er sønn av Jakob og Lea, og stamfar til en av Israels tolv stammer.


Rum: rom, plass.


  Rystede:  ristet.


  Saae:  preteritum av se, i dag: så


  Saaes:  blir sådd, mullahen sier at doggen sår Allahs budskap utover jorda.


Sadel:  "setet" en legger på hesteryggen for å ri.


  Sagde:  eldre preteritum av si. I dag: sa.


Salem Aleikum: "Fred være med dere", arabisk hilsen.


  Salige:  de som er døde. Diktet skildrer her hvordan den "hellige" doggen vier berget til et alter der de salige - de avdøde - kan dyrke og tilbe Gud.


  Salomonske: Salomo var ifølge Bibelen konge i Israel, og bygde et stort tempel i Jerusalem. Det ble ødelagt i krig flere ganger, til sist i år 70 e.Kr. av romerne. Et "Salomonsk Tempel" vil si et tempel som minner om det kong Salomo bygde.


  Salomons tid: Kong Salomo styrte Israel fra år 963 før Kristi fødsel til år 925.


  Sammen hvirvledes: flettet seg sammen, blandet seg.


  Sankt-Helenaklippe: St. Helena er ei lita øy i Atlanteren, der den franske eks-keiser Napoleon måtte bo de siste årene han levde, etter å ha tapt krigen mot England i 1814.


Sebulon: Jødene regner sin slekt tilbake til Jakobs tolv sønner. Sebulon er sønn av Jakob og Lea, og stamfar til en av Israels tolv stammer.


  Sejrens Palmer: tegn på seier. Palmer  symboliserer gjerne seier eller ære. Englene oppmuntrer "den Kummerbøjde" ved å vise han et hvilested - og love han en seier. (Seieren kan enten være at jødene får egen stat, eller at den "Kummerbøjde" når fram til hvilestedet.)


  Sekundbelivte støv: mennesket. Mullahen sammenlikner mennesket med støv som er "belivet" - har fått liv - for å leve et sekund.


Serafim: hebraisk for engler. "-Im" er endelsen  for flertall, sammenlign med Cherubim.


Shakaler: (sjakaler) åtseletende dyr, slektninger av hunden.


  Sig:  eldre stavemåte for "seg". Eksempel på endring fra 1938-reformen.


Simeon: Jødene regner sin slekt tilbake til Jakobs tolv sønner. Simeon er sønn av Jakob og Lea, og stamfar til en av Israels tolv stammer.


  Skaber:   skaper, den som har lagd noe, Gud.


Skarlagen: fint tøy, stoff.


  Skreven:  gml. Perfektum partisipp, i dag: "skrevet".


  Skrøbelig: går lett i stykker, lett å ødelegge. Her passer kanskje "feighet" eller "utilstrekkelighet" best som synonymer.


  Skyldes:  komme av, opstå fordi.


  Slagne:  å spille på harpe kan også kalles å "slå". "Det Slagne Guld" osv. utvider harpebildet: ikke bare er solstrålene som harpestrenger (se Davidsharper), det er også noen som spiller på dem, så toner fra solstrålene trenger seg ut av skyene.


  Slumrede:  sov.


 Snørede:  bandt, snørte.


  Solbeskinnet: i sollys, som sola skinner på.


  Solforgyldt: gylden av solskinn, farget av sola.


  Spændte: spendte, festet.


  Spidsen: spissen,  toppen.


  Stedse:  hele tiden.


  Stengel: stilk på plante.


  Stjernebilled: stjerner i mønster. Vi kan jo gjette på at stjernebildet Wergeland sammenlikner jødenes sjuarmede lysestake med, er "Syvstjernen"?!


Støttestav: stav til å støtte seg på. Wergeland mener at hver stengel i blomsterenga kan hjelpe deg med å tro på Gud.


  Straalekrandset: med en krans av lysstråler, en glorie.


Straalelandser: lanser av lysstråler.


  Strømmende:   flytende, rennende. Det er forjettelsen, løftet, som kommer strømmende, som dogg. Se også himmelfart.


  Sukket:  sukket fra Israel kommer fordi jødene er i landflyktighet - diaspora. Rabbineren ser for seg at englene skal bære sukkene og klagesangene videre til Gud.


Syrien: (Syria) land i Midtøsten.


  Sysle:  stelle, gjøre noe, drive med noe.


Taage: tåke.


  Tegn:  signal, merke, beskjed.


Tempel:  hellig hus for gudsdyrkelse. Kong Salomos tempel i Jerusalem er et kjent eksempel.


Tempelklæde:  tøy som brukes i tempelet, f. eks. duker, tepper som kan henge på veggen,  matter. Ettersom både eng og lunder skal vies til et tempelklede, ser nok Wergeland for seg et stort draperi, et teppe som dekker alt.


  Testamenterer: gir bort noe når en er død. Det skjer ved at en i testamentet skriver ned hvem som skal få hva.


  Tilbede i sandhed: be ærlig, oppriktig opent....


Tilfælde: tilfeldig hendelse, det som skjer.


  Tilfods: gående.


  Tind: topp, spiss.


  Traadte:  gikk, tråkket, steg.


  Trangen:  lyst, lengsel etter.


  Trænger: trenger seg, presser seg i gjennom.


Triller: fuglesang der tonehøyden går raskt opp og ned.


Triumf: seier.


Troeslærer: en som underviser i religion.


  Tusinde:  flere tusen.


  Tvende:  to.


  Tynge:  presse ned.


  Udgyde:  egentlig tømme ut, her betyr det vel nærmest å rope ut.


  Udsprængt: spredt, sprutet eller sprengt utover.


Udtrykket: formen, stilen.


  Uhyre:  kjempestort, ruvende.


Vantroende: ikke-kristne. Ordet ser ikke ut til å være brukt i noen nedsettende betydning, det er rett og slett datidens ord for dem som ikke tilhørte den kristne kirke.


  Ta i varetægt:  sørge for, ta vare på.


  Vederlag:  som lønn, til gjengjeld.


  Velgjørende: godt, hjelpende.


Velsignen: velsignelse, signing, å gjøre noe hellig.


  Innvie: gi første velsignelse, gjøre hellig. Kirker må innvies før de tas i bruk. Wergeland sier altså at doggen vier hele naturen til et tempel.


Vievand: hellig vann til kirkebruk. Før trodde en at det hellige vievannet kunne jage spøkelser og underjordiske. Her skal vievannet (doggen) gjøre naturen til et hellig tempel, gras og skog til tempelklede og fjellet til alter. Se også innvie.


  Violblaat: blått som fiolen, en lys, nesten blass blåfarge.


  Ynkedes:  syntes synd på.


  Zion: egentlig navnet på tempelberget i Jerusalem. Det har også blitt brukt om hele byen, indbyggerne, og den jødiske menighet i diasporaen.


  Zittrede: skalv.


  Ære: heder, respekt, stolthet, status.


  Ømfølelse:  varme følelser, f.eks. å være glad i noen.


Eksempel på popup-rute med forklaringer.


 Mot østen:  Mullahen mener antagelig at tilogmed gresset bøyer seg mot Mekka - eller mot sola, som jo er Guds 'herligste bilde'.


Den viser her tilbake på "religion"


 Den viser her tilbake på "de Vantroendes Barmhjertighed".


Den viser her tilbake på "Ørken".


Tro:  tror.


Det er altså snakk om en oase. Den blir presentert som et sted filantropene ikke har tenkt på - fordi de ikke behøver å forbedre det. Allah har personlig sørget for vann og skygge der.


Da platanen var ung, var den så avhenging av kilden at Wergeland kaller den kildens adoptivbarn. Men nå, når platanen har blitt stor, hjelper den kilden, med å kaste skygge over den så den ikke skal tørke ut. Og kilden synger de sangene den sang da platanen var liten...


Er ikke dette en fantastisk skildring av en soloppgang? Skyene er som berg av roser, der englene setter opp telt med solstråle-teltstenger! Og midt i herligheten står de tre og vil så gjerne be morgenbønn, men tør ikke, for ikke å forstyrre eller såre en av de andre.........


Henrykkende:  begeistrende, som en kan bli kjempeglad over.


Toleranse : forståelse for andre, innlevelsesevne i andres situasjon.


Flammende: brennende, varm.


Udelukkede: utestengt, sperret ute fra.


Rike: land, stat.


Paragraf: punkt i lov, regel. Tegnet § betyr paragraf.


Saaledes: slik, derfor.


Opelske: oppdra, oppfostre.


Ukrænkelige: hellig, kan ikke røres, ødelegges eller skades.


"Thi disse ere ikke andet end en forherligende Forvandling af det Fædrenetelt."...

"Disse" viser til karavanseraier, khaner og andre bygninger for gjester.

Wergeland sier at araberne er like gjestfrie som andre islamske folkegrupper, men for fattige til å bygge store offentlige gjestehus. Slike hus er jo allikevel bare en "forbedret" utgave av teltet, og dermed en videreføring av gjestfriheten der.


Daab (dåp): seremonien som markerer at et kristent barn får navn og blir medlem av menigheten. I dåpen øser presten vann over hodet på barnet - derfor sier Wergeland at naturen "døpes" i doggen.


 Mageligt:  behagelig, godt, komfortabelt.


 Celler:  rom. I dag er det mest brukt i biologi eller om rom i fengsel, men den egentlige betydningen er "lite rom".


Besidder:  eier, har.


 Hindu:  tilhenger av hinduismen, en religion som er særlig utbredt i India.


 Stifte:  lage, etablere, opprette.


 Ede:  preteritum av svake verb ble lagd med endelsen -ede før 1907-reformen innførte -dde og -et.


 Eksempel på endring fra 1907: den "myke" konsonanten "b" ble byttet ut med "p".


 Gjengjelde:  besvare, gjøre gjengjeld.


 Viis:  måte, skikk, tradisjon.


 Gjennemfoer:  for gjennom, streifet.


 uu:   "lang vokal". Takket være Knud Knudsen sitt arbeid med språkutvikling ble slike doble vokaler fjernet allerede på 1860-tallet.


"aa" ble byttet ut med "å" i 1917-reformen.


 Thi: fordi, derfor, følgelig.


-- "heel" og "priis" Doble vokaler forsvant i 1860-åra, et av de første resultat av Knud Knudsens arbeid.


"boede" for "bodde". Dette ble endra i 1907-reformen.


"skrøbelig", "kjærlighed", "rigere". P, t og k i steden for  b, d og g ble innført allerede i 1907-reformen. Dette var blant de første forsøkene på fornorsking av språket, den linja Knud Knudsen hadde gått inn for. 1907 var året da riksmål/bokmål skilte lag med dansk.


Å-en ble tatt i bruk etter rettskrivningsmøtet i Stockholm i 1869, men ble først obligatorisk i 1917.


Dette ble vedtatt endret i 1869, på et stort rettskrivningsmøte i Stockholm. Her diskuterte blant andre Henrik Ibsen rettskrivning i de nordiske språk. I praksis tok det tid å gjennomføre endringene.


 Rosenkrands:  krans av roser, i katolsk tradisjon også et kjede en teller bønner med.